Franjevački samostan
sv. Frane u Zadru
Trg sv. Frane 1 23 000 ZADAR Tel. 023/ 250-468 Fax: 023/ 254-349
WEB STRANICA: www.svetifrane.org
Osoblje samostana: Fra Josip Sopta, provincijal,
Fra Drago Ljevar, gvardijan 098 337 001 ili e-mail: drago.ljevar@si.t-com.hr
Fra Diego Deklić tajnik provincije, vikar, ekonom, tel. 254-348
i fra Tomislav Ćurić knjižničar
Zadar, 3. listopada 2010.

33(44)2010.

DVOJICA ZAVJETOVANIKA
U našoj crkvi Sv. Frane svečane zavjete položili su dvojica naše braće fra Nikica Devčić i fra Gabrijel Škibola. To je bilo 30. rujna 2010. u19 sati i to na blagdan sv. Jeronima, zaštitnika naše Franjevačke provincije sv. Jeronima sa sjedištem u Zadru.
Bili su nazočni roditelji zavjetovanika, rodbina, mnogi prijatelji, vjernici posjetitelji naše crkve, kolege bogoslovi Hercegovačke franjevačke Provincije iz Dubrave u Zagrebu, mnoga naša braća iz cijele Provincije, magister novaka fra Klement i bogoslova fra Veselko.
Zavjete su položili u ruke provincijala fra Joze Sopta. Nakon slavlja u crkvi uslijedilo je zajedničko slavlje uz bratski stol.
Čestitamo našoj mladoj braći sa željom da ostanu vjerni svom pozivu.

VJERA (2 Tim 1, 6-8.13-14; Lk 17, 5-10)
Naš je život satkan od strašno paradoksalnih faza i doživljaja. Čak ga doživljavamo i kao proturječnost. Život ima svoje ‘plime i oseke’, smišljenosti i besmišljenosti. Nekada život doživljavamo kao krah, kao da su se sve lađe potopile, kao da zlo i nedaće trijumfiraju nad ljudskim životom. U takvim stanjima skoro je teško vjerovati u vrijednost humanizma, čak nam on izgleda nemoguć. Tada padamo u pesimistička stanja. Ne vjerujemo u bolje i ljudskije sutra.
To su ti tamni momenti kad nam izgleda da nemamo nikakve vjere, ni božanske ni ljudske. To su momenti kad ne osjećamo niti doživljavamo smislenost življenja. S druge strane postoje časovi snažnog iskustva vjere, kad ona zasja kao buktinja u izvjesnim momentima života, odnosno u nekim životnim situacijama. Tada osjećamo njezinu snagu. Osjećamo je kao ljubav, kao dar. Tada doživljavamo život kao nešto smišljeno. Postaje nam smišljen naš rad i svi naši napori.
Tada nam postaju istinite Isusove riječi da “vjera premješta brda”. Vjera, ljubav i nada nadmašuju mnoge nemoguće situacije i prepreke. U tome času doživljavamo vjeru kao Božji dar, a ne kao našu psihološku moć. Vjera nije psihologija niti psihološki proizvod, kako se nekada u nekim pokretima govori. Osobito su istočne religije sklone psihologizirati vjeru i religioznost. Isto tako se može reći da mir koji dolazi iz božanske vjere ni u kojem slučaju nije psihološki proizvod, nego dar.
Vjera je istinski božanski dar kojega Bog daruje. Pavao upućuje svojeg učenika Timoteja: “Ne stidi se svoje vjere” (1 Kor). Ti znadeš što si povjerovao.” Ovo nam nameće pitanje, koliko smo mi poučeni u svojoj vjeri? Koliko razlikujemo bit od nebiti u našoj vjeri. Vrlo često se spori u vjeri oko sporednih stvari. Bitne istine su nekako položene u svaku iskrenu religioznost. Jesmo li izišli iz vremena kada se više ne mora stidjeti svoje vjere?
Vjera i vjerovanje prošli su kroz veliku krizu zadnjih desetljeća. Danas nije možda veća vjera nego prije, ali više se radi izvanjskih razloga (prisile) ne mora skrivati. Je li vjera izišla pročišćena iz mraka, krize? Krize su očito vjeru pročistile, ali nažalost u slobodi se opet svega i svačega stavlja pod vjeru. Vraća nam se folklorna i festivna vjera, a životna se potiskuje u nutrinu. Suprotstavljanje vjere i razuma, odnosno znanosti, također je donekle prevladano. Isto tako prevladano je vrijeme propagande da je vjera karakteristika nepismenih.
Dapače, danas su pismeni više religiozni nego li nepismeni. Vjera je stvarnost koja prožima srce i um. Međutim, ima onih koji imaju vjeru u srcu, a nemaju u umu, ili oni koji imaju vjeru u umu ali nemaju u srcu. To je ta polovičnost vjere. S tom poteškoćom susretao se i sv. Pavao i sv. Augustin. Vjera se ne brani “kamenjem”, niti ju se napada i ruši “dijalektikom”. Vjera je život. Izvorni život. Vjera također nije “neko emocionalno stanje”, iako nije bez emocionalnosti. Vjera je životni stav, stav razuma i volje, stav cijelog čovjeka. Drugi Vatikanski sabor nas upozorava u izvore i uzroke ateizma. Ateizam nije samonikao. On ne nastaje sam od sebe.
IČovjek svojim djelima ne može doprinijeti svojem spasenju, jer što god radi, radi iz porušene naravi. Tako protestanti. Ipak iz vjere izviru dobra djela. Katolici ipak vjeruju da čovjek svojim djelima može zaslužiti barem dobru dispoziciju, iako ne može spasenje. Čovjek može zaslužiti raspoloženje koje može primiti božanske darove. Tako katolici vjeruju, jer vjeruju da ljudska narav nije porušena, nego samo ranjena. Ipak, mi smo poslani u svijet i dužni smo ispuniti svoju misiju. To je naš poziv i naše poslanje, ali i naše spasenje.
Marjan Jurčević

27. nedjelja kroz godinu C (Lk 17,5-10)
Popričesna meditacija
“Kad izvršite sve što vam je naređeno, recite:
‘Sluge smo beskorisne! Učinismo što smo bili dužni učiniti!’” (Lk 17,10)
Čuli smo prispodobu o sluzi. Služenje je poziv na koji je svatko pozvan. U svim okolnostima, na svim položajima, u svakoj životnoj dobi, na svakome mjestu: čovjek koji poslužuje ostvaruje volju Božju. Činiti ono što treba učiniti na svom mjestu - već je time primljena nagrada života! Čovjek treba biti zahvalan za taj prostor služenja po kojemu je tako blizu svome Gospodinu!
Mnogi su radi Isusa ostavili oca i majku, braću i sestre, polja i sve ostalo, te pošli za njim. Mnogi su zaista ozbiljno shvatili Isusovo obećanje "Tko izgubi život radi mene, naći će ga" i pošli u smrt. Takva je vjera djelotvornija od premještanja duda u more.
Dobro djelo, za koje nije primljena zahvalnost ni plaća, nikakav uzvrat, nego je učinjeno iz čiste ljubavi i vjere, nije li svakodnevno čudo koje vrijedi više nego u vodu premješteno drvo?
Gospodine!
Daj da shvatim da mi nisi dužan nikakvu plaću ni nagradu za službu Tebi, već da je sve što primam dar Tvoje ljubavi i dobrote.
Ostaje mi poput apostola moliti: Umnoži mi vjeru. Pa i ako ne budem mogao premjestiti brdo ili dudovo stablo, možda ću uspjeti premjestiti neku travku. Kada učinim sve što sam mogao, u srcu ću reći: Učinih sve što sam mogao, sluga sam beskorisan. I biti ispunjen srećom – i nadom da sve mogu u Onome koji me jača. Priredio: Dario Miletić

9.09.2010. | 18:58 “SLOBODNA DALMACIJA”
Fra Ilija u Zadru sklapao "kumstva" za djecu iz Konga

SATNICA * OBAVIJESTI * SATNICA * OBAVIJESTI * SATNICA * OB
Sveta ispovijed radnim danom od 8 do 11 i od 17,30 do 18,30 sati
Nedjeljom i blagdanom prije sv. Mise.

Nedjelja 3. X. XXVII. NKG, Kandid - LISTOPADSKA POBOŽNOST u 18,30 h
Preminuće sv. Frane u nedjelju nakon mise
Ponedjeljak: 4. X: sv. Frane zaštitnik FRANJEVAČKOG REDA
U našoj crkvi su mise u 8,30 u 10 i 19 sati
Utorak 5. X. Sv. Faustina. - Pobožnost utorkom sv. Anti - molitva.
Kateheza za mlade u 20 sati
Srijeda 6. X. Bruno, Fides
Četvrtak 7. X. BDM KRALJICA KRUNICE
Petak 8. X. ŠIMUN mirotvorac - KLANJANJE
Sv. Mice su u sv. Šime u 7 u 8,30 u 11 u 17 i 19 sati
Subota 9. X. Dionizije, Ivan Lenardi
Nedjelja 10. X. XXVIII. NKG, Franjo Borđa, Daniel
NEDJELJOM SU MISE u 8,30 u 10 i u 19 sati
Svaki dan je misa u 7 i 19 sati
Služba časova (časoslov): svagdanom u sv. misi,
nedjeljom i svetkovinama Večernja u 18,30 sati.
Prve nedjelje u mjesecu sastanak s FSR-om sat vremena prije večernje mise
Euharistijsko klanjanje: u petak poslije Mise
Krunicu molimo svaki dan u 18,30 sati.

Zadrani zainteresirani
Nakon promocije filma, koja je napunila Crkvu sv. Frane, afričkom misionaru su prilazili brojni Zadrani i Zadranke i interesirali se za projekt „kumstva“. Riječ je o dobrotvornoj akciji za financiranje školovanja siromašne djece u Africi. Jedna godina školovanja u osnovnoj školi stoji 50 eura, a u srednjoj 100 eura.
- Za tamošnju djecu to je veliki dar, velika nada, da će se tako lakše osamostaliti i zarađivati za život. Obrok u školi mnogoj je djeci jedini obrok koji uopće pojedu. Školarinom im se kupuje uniforma, plaćaju knjige i obroci. Poslat ću vam fotografiju Vašeg „kumčeta“ u njegovom razredu te Vas obavijestiti s kakvim je uspjehom završio razred. Obično i djeca napišu pismo „kumovima“ – objasnio je fra Ilija jednoj Zadranki koja je sa svojom kćerkom misionaru predala jednogodišnju školarinu za dvoje djece u osnovnoj školi.
Nikolina Radić Ančić

Posebno preporučamo pogledajte nedjeljna i blagdanska čitanja u PPT i PPS prezentacijama.
www.svetifrane.org (stranica našeg samostana sv. Frane u Zadru)
www.mali-brat.com (stranica naših mladih sv. Frane Zadar)
www.ofm-sv-jeronim.hr (stranica naše Provincije sv. Jeronima Zadar)
www.svetinikola.hr (stranica župe sv. Nikole Tavelića u Rijeci)

Zagrebački novinar i putopisac Miro Aščić dan nakon zadarske promocije svoje knjige „Afrika – misija na crnom kontinentu“ promovirao je u utorak uvečer, u Crkvi sv. Frane u Zadru, i dokumentarni film „Kongoanska misija fra Ilije Barišića“.
Autor - ujedno redatelj, snimatelj i montažer – filmom je ispričao priču o misionaru koji živi u kongoanskom selu Kimbulu.
- Već 38 godina Kongo je njegova druga domovina, a rat, nesigurnost, pobunjenici i gladni njegova stvarnost. Unatoč tome, fra Ilija Barišić s nevjerojatnom žilavošću i životnom energijom nastavlja pomagati i graditi škole po zabitim kongoanskim selima. U dokumentarcu Kongoanska misija fra Ilije Barišića pokušao sam prikazati kako izgleda život u zemlji koju su posljednjih 15 godina ratovi opustošili te što motivira jednog misionara na život u krajnje teškim uvjetima – kazao je autor Miro Aščić na projekciji filma kojoj je prisustvovao i njegov suradnik i suputnik Hrvoje Ivančić, ali i sam fra Ilija Barišić.
Aščić je film snimao tijekom svog lipanjskog boravka u Kongu i posjeta fra Iliji, vrlo omiljenom misionaru koji je sagradio niz škola, crkava, ambulanti i stacionara za izrazito siromašno kongoansko stanovništvo. Za vrijeme ratnih sukoba u kojima je od 1996. godine pobijeno više od 6 milijuna Kongoleza napadnut je i hrvatski misionar, općenito jedan od najstarijih afričkih misionara, koji je tada zadobio 25 uboda nožem i jedva preživio.
- Ovaj nam je film dočarao život u Africi. Težak, ali pun ljepote i nade. A fra Ilija je čovjek koji svim srcem živi za Afriku – kazao je franjevački provincijal fra Josip Sopta i dodao kako su „najbolji dio Crkve u Hrvata upravo njezini misionari“.
Fra Ilija, o kojem je s divljenjem u filmu govorio i bivši časnik HV-a, a danas UN-ov mirovnjak u Kongu Goran Jaman, zahvalio je na svim dobročinstvima i pomoći za napaćene Afrikance.
- Zahvaljujem na svim dobročiniteljima, i franjevcima i župljanima župa Zadarske nadbiskupije jer misionar nije sam i ništa ne postiže sam. Misionar radi u ime Crkve i sa Crkvom – kazao je skromni misionar te prenio i zahvalnost svog afričkog biskupa narodu Hrvatske.